Najdeme-li v jehličnatém lese pěknou, i když tak trochu podezřele vybarvenou hřibovitou houbu, s největší pravděpodobností to bude hřib kříšť. Světlý klobouk, citronově žluté rourky a pod kloboukem žlutý a směrem dolů načervenalý třeň s plastickou síťkou stejné barvy se nedá jen tak přehlédnout. Ale podobně jako známější hřib žlučník je kříšť až odporně hořký, takže nejedlý a do houbařského košíku nepatří.
Hřib kříšť (Caloboletus calopus) je na pohled velmi atraktivní houba, leč velice hořká. Roste od července do října v jehličnatých nebo smíšených lesích, nejčastěji ho můžeme najít pod smrky v horských a podhorských oblastech, v nížinách se většinou nevyskytuje.
NEPŘEHLÉDNĚTE: Vše, co chcete vědět o houbách, najdete v našem speciálu
NENECHTE SI UJÍT: Pozor na záměnu hub! I pravé hřiby mají své nejedlé, či dokonce jedovaté dvojníky
Hřib kříšť voní docela příjemně jemně nakysle, ale až odporně hořce chutná, takže stejně jako rozšířenější a známější hřib žlučník (Tylopilus felleus), lidově nazývaný hořčák není jedlý. I malý kousek svou hořkostí znehodnotí celé jídlo!
„Po ochutnání hřiba kříště, kdo k tomu vzhledem k jeho odporné hořkosti sebere odvahu, smrtelná otrava nehrozí, ale nepříjemné trávicí problémy se po syrové houbě mohou dostavit. Takže i když bychom někde objevili lákavý recept s hřibem kříštěm, nebudeme ho raději zkoušet, protože zvracení a průjem za to určitě nestojí," uvádí mykolog Jaroslav Vanča.
INSPIRUJTE SE: Krásný hřib žlučník neboli hořčák se nedá jíst, ale může léčit
Od hřibů kováře a koloděje, nejznámějších dvou zástupců jedlých modráků, hřib kříšť v lese rozlišíme poměrně snadno, stačí se podívat podklobouk: zatímco kovář a koloděj mají na spodní straně klobouku rourky červené, oranžově červené až žlutočervené, hřib kříšť v odstínech žluté.
Hřib kovář (Boletus erythropus) se vyskytuje nejčastěji v podhorských a horských oblastech. Jeho klobouk je kaštanově až tmavě hnědý, rourky nachově až krvavě červené, pomačkáním se zbarvující do zelenomodra. Poznáte jej a odlišíte i tím, že červenohnědý povrch třeně nemá tzv. síťku, zato v horní části drobné červené šupinky (vločky).
Hřib koloděj (Boletus luridus), ve starší české mykologické literatuře zvaný také kolář. Jeho klobouk je kožově šedý, zatímco ústí rourek jsou rovněž nápadná červenou barvou, po doteku tmavě modrající. Dužina je bledě žlutá, na řezu se okamžitě zbarvuje zelenomodře. Na žlutohnědém podkladě třeně pak najdeme typickou červenou síťku.
PŘEČTĚTE SI: Když chutná slimákům, musí být jedlá a další mýty o houbách. Některé mohou i zabíjet
„Je třeba zdůraznit, že hřiby kovář a koloděj mohou zasyrova nebo nedovařené vyvolat u citlivějších lidí žaludeční potíže, ovšem po dostatečném tepelném zpracování jsou opravdu výtečné,“ říká Jaroslav Vanča a pokračuje: „Dobré jsou v jakékoli tepelné úpravě, vhodné jsou i pro sušení. Vzhledem k tomu, že oba zabarvují pokrm do černa, naši předkové je využívali v sušené podobě k přípravě černého kuby, typického vánočního jídla.“
Hřib satan (Rubroboletus satanas) roste hlavně v teplejších oblastech s listnatými lesy a ve vápenitých půdách, zatímco hřib kříšť v jehličnatých lesích, kyselejší půdě a vyšších polohách. Satan je krásná houba s bílým až šedobílým kloboukem, červenými rourkami a karmínově červeným třeněm. Při otlaku a na řezu modrá. Satan se řadí mezi jedovaté houby, otrava však není životu nebezpečná, v syrovém stavu vyvolává úporné zvracení.
Zdroje: mykolog Jaroslav Vanča, www.houbareni.cz, nahouby.cz, ohoubach.cz
2024-07-27T07:20:17Z dg43tfdfdgfd